![]() Gravat de Nicola Vicentino ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 1511 (Gregorià) ![]() Vicenza (Itàlia) ![]() |
Mort | c. 1576 ![]() Milà (Itàlia) ![]() |
Causa de mort | pesta ![]() |
Nacionalitat | Itàlia |
Activitat | |
Ocupació | Compositor, madrigalista i teòric musical |
Gènere | Música del Renaixement ![]() |
Professors | Adrian Willaert ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Nicola Vicentino (Vicenza, 1511 - Roni, 1572) fou un teòric musical, madrigalista i compositor italìa del Renaixement.
Deixeble de Willaert, fou nomenat mestre de capella de la cort i professor de música dels prínceps d'Este, a Ferrara, retirant-se després a Roma, on residí molt de temps en el palau del cardenal Hipòlit II d'Este. El 1546 intentà ressuscitar les escales cromàtiques i enharmòniques dels antics amb la publicació del llibre de madrigals a 5 veus, titulat Dell’Unico Adriano Villaert discepolo D. Nicola Vicentino madrigali a 5 voci per teòrica e per pratica da lui composti al nuovo modo del celebrissimo suo maestro ritrovato, construint, a més, per a reforçar els seus arguments, un Archicembalo i un Archiorgano, en els que els sons derivats dels sons naturals estaven clarament diferenciats.
El poc èxit de la seva temptativa el portà a tractar d'aquesta assumpte teòricament en l'obra titulada L'antica musica ridotta allà moderna pratica (1955) amb una descripció de l’archicembalo, a la que afegí més tard una Descrizione dell'arciorgano (1561).
Les idees de Vicentino foren atacades per V. Lusitano,[1] Zarlino i Doni, mentre que trobaren fervents defensors en Cipriano de Rore i el príncep de Venosa.